I am afraid of what I'm risking if I follow you Into the unknown
Fata Morgana mágiája
jelenleg aktív
„– Hercegnő! Mi történik? Mi ez a varázslat? – Ez egy átok, léteznie sem volna szabad, nem tudom, hogy a nővéreim miféle sötét praktikákat használtak, hogy létrehozzák, de már késő bármit is tenni. – Mi fog történni? – Egy másik világban fogunk felébredni. Mi és mindenki, akit elér az átok. Jól figyelj, Tücsök! Nem fogunk emlékezni arra, kik vagyunk, de ha előbb térnek vissza az emlékeid, mint az enyémek, el kell mondanod, ki vagyok! Tudnom kell! Nem bízok a testvéreimben, többé senkiben, csak benned! – Dehát...! Nem volt időm tiltakozni, kérdezősködni vagy tovább értetlenkedni, mert a pulzálás következő hulláma elérte a hercegnőt. Solana köddé vált, a következő hullámban pedig Notus és Boreas is, Calypsoval együtt. A falhoz hátráltam, de a harmadik hullám engem is elért. Mintha elfújták volna a gyertyát, a gondolataim, a félelmeim, az álmaim, a céljaim... minden eltűnt, eltűntem én is, egy teljes pillanatra megszűntem létezni, majd egy új világban ébredtem valaki másként.” – Részlet a Tücsök Tihamér történetéből
Fata Morgana
határa
Számos és számtalan
karakter állás
Csillámport szórunk
a hőseinkre
Jelenleg 32 felhasználó van itt :: 0 regisztrált, 0 rejtett és 32 vendég :: 3 Bots
Nincs
A legtöbb felhasználó (117 fő) 2021-02-23, 20:50-kor volt itt.
Álmaimban mindig egy elvarázsolt erdőben jártam – tényleg az volt. Azt hiszem, túl sok időt töltök a gyerekek között és már én magam is elkezdek képzelődni, nem igaz? Még hogy varázslat és miegymás. Néha azt álmodom, hogy nem csak egy erdőben vagyok, hanem valami kis kék lény vagyok. Vagy lila. Igen, néha lila, vagy sokkal inkább rózsaszínes figura. Kissé érdekesen festhetek, bármi is legyek! És igen… egy valamiben egyezek az álombéli lénnyel. A melegben nem érezzük jól magunkat, ellenben a hidegben. Na ott igen! Nem tudom, miféle helyet kreál a képzeletem, hogy jártam-e már ott bármikor is – kétlem, de egy biztos, legtöbbször hó borít mindent. Én pedig, vagyis hát az álombeli lény imád benne dagonyázni. A jó kis hideg, fagyos masszában.
Őszintén? Jó lenne néha ott lenni. Ez a meleg itt Suncrest-ben kikészít, de nem tehetek ellene semmit. A falak, azok az átkozott falak nem engednek el messzire! Mintha egy láthatatlan kéz rántana vissza, akárhányszor a fal közelébe megyek. Mintha visszapattannék róla, akár egy gumilabda. Oh, igen, még egy kép az álmaimból. Ott is valami varázshatár veszi körül az erdőt és ha bárki ki akarna onnan lépni, visszapattan oda, ahonnan indult. Furcsa egybeesések. Kedvem lett volna már többször is megbeszélni valakivel, bárkivel ezeket a furcsa álmokat, de mégis kinek mesélhettem volna róla? Nokk az utóbbi időben elkezdett kerülni… és fáj, rohadtul fáj, így ha sikerülne beszélnem vele, nem az álmaimról fecsegnék. Hansnak kéne beszélnem? Örülök, ha egyáltalán bármikor is meghallgat. Hiába tartom a barátomnak, nem tudom, ő miképpen áll hozzám. Talán sehogy. Így nem marad más, csak… én magam. A gyerekeknek mégse mesélhetek magamról. Azaz megtehetném, de minek? Nem azért vagyok az egyik „nevelőjük”, vagy mi is van a szerződésemben? – hogy az álmaimról magyarázzak nekik. - Na, gyertek, kettesével, fogjátok meg egymás kezét! Gyerünk! – Mutogattam nagyban az egyik gyereknek, hogy a mellette lévőnek fogja már meg a kacsóját, aztán végignéztem rajtuk. – Jól van, mehetünk. Én már éhes vagyok és ti? – A válasz egyhangú: mindenki szörnyen éhes. - Mi lesz a reggeli? – Nem jutott eszembe hirtelen, mi, így csak eltereltem a témát. Árvaházban dolgozni egyébként igencsak szomorú. Látni, hogy hány gyermeket hagytak magukra a szüleik, ilyen-olyan indokkal és okkal… a legtöbben úgy érzik, meg sem kellett volna születniük és ez csúnya. Nem nekik kéne pocsékul érezniük magukat, hanem a szülőknek. Menetközben előszedtem a mobilom, hogy rálessek. Arra voltam kíváncsi, Nokk írt-e nekem, de nem. Amióta felmondott, üresebb volt nélküle minden. A hely, és a szívem is. Mindig is volt köztünk egy különleges kötelék, de mégis olyan se veled, se nélküled kapcsolat. És nem miattam! Én nagyon is akartam őt, de ő mintha nem annyira akart volna engem. Hogy mit kedveltem annyira Nokkban? Mindent. Leginkább azt, hogy mindig mennyire szabadnak láttam őt – nem is tudom, hogyan magyarázhatnám ezt meg. Talán pont ez a különleges benne, ez a szabadság iránti vágya, és talán pont ez az, amiért inkább van távol tőlem, mintsem a közelemben. Túlságosan lekötöttem volna őt? Nem akartam. Szándékosan nem, én csak ott akartam lenni neki, mint egy támasz. A másik fele. És ott is leszek, ha esetleg meggondolja magát. Bonyolult ez. - Oh, Anna! – Rámosolygok a lányra. A koktél bár. Hans sok időt töltött itt a múltban, de talán mostanság is, méghozzá ennek a lánynak a társaságában. A szép vörös. Bár kételkedtem benne, hogy lenne köztük valami, tekintettel Kristoffra, aki igencsak látványosan féltékenykedett a háttérből. Oké, csak én láttam mindezt vajon? De ki vagyok én, hogy beleszóljak szerelmi civódásokba, mikor a sajátommal sem tudok dűlőre jutni?
A koktélomat szürcsölgetve, ami egyébként isteni finom volt, epres! Frozen Strawberry Daiquiri! Szóval, azt iszogatva pillantottam körbe és szemlélődtem. Azt hiszem, világéletemben ezt csináltam. Csendben a háttérből nézelődtem, elemezgettem másokat, miközben bennem túl sok minden kavargott. Kitörni vágyó érzések, elnyomásra váró vélemények, meg még sorolhatnánk. Aki egy kicsit is közelebbről ismert, az pontosan tudta, hogy a csendes srác mögött néha egy igencsak érzelmes és csapongó fiú lakozik. Igen, voltak érzelmi hullámvasutak nálam is, sőt, volt egy másik „énem”, ami kifejezetten tüzes volt. Nem olyan szenvedélyes értelemben, hanem … nem is tudom. Jobb, ha senki sem tudja. Azt a felemet mélyen eltemettem magamban, de tudtam, ha szükség lesz rá, felül fog rajtam kerekedni és akkor tombolni fogok. Felégetek majd magam körül mindent.
De remélem, ez a nap sosem jön el. Nem szándékozok én egy zabolázatlan ló lenni – az sokkal inkább Nokk, akit, most talán nevetségesen fog hangozni: de be kell törnöm, hogy végre belássa, egymáshoz tartozunk. Kérlek, Nokk. Adj egy valódi esélyt kettőnknek!
Képességem
✦ Fel tudom venni a kék (olykor lila) kis szalamander alakomat. A színem attól függően változik, épp miféle hangulatban vagyok. ✦ A tűz szellemeként képes vagyok öhm... lángokat szítani. Nem meglepő, ugye? De őszintén? Ez a hangulatomtól függ. Ha haragos vagy meg nem értett, esetleg félős vagyok, erdőtüzet is tudok okozni. De ha bízom benned és kedvellek, elolvadok... jó, talán ezt csak képletesen értem, de így van. Hangulatomtól függ tehát a képességem a leginkább, de kis gyakorlással bármikor lángra tudok bármit lobbantani. ✦ A másik képességemnek mondható, hogy képes vagyok látni a körülöttem lévők auráját. Ki a jó, ki a rossz, kiben bízhatok vagy sem. Ki vidám, életrevaló és kinek van épp halálvágya... lényegében mindenki nyitott könyv a számomra és sokszor nem tudok ezzel mit kezdeni. Túlságosan empatikus vagyok. Ez hátrány.
Baba Mirai
Eliffe
Nem szórt rá senki csillámport
Summer Sorensen and Sigrid Hávarðr csillámport hintett rá
Solaris Spyromallis
Ősi állat
Mesehõs :
Frozen Bruni
Egyszer volt, hol nem volt... :
It's time to begin, isn't it? I get a little bit bigger but then I'll admit
I'm just the same as I was
Now don't you understand
I'm never changing who I am
Next To Me So thank you for taking a chance on me
I know it isn't easy
But I hope to be worth it
Életkor :
26
Akinek az arcát viselem :
Will ★ TUDOR
Itt lelsz rám ✦ Fata Morgana :
SUNCREST
✦ ✦ ✦ :
Thunder, feel the thunder Just a young gun with a quick fuse
I was uptight, wanna let loose
I was dreaming of bigger things
And wanna leave my own life behind
A tükör mögött :
Sweet Panda Eliffe
2023-10-03, 00:55
Csillámporos üdvözlet illet téged
Solaris Spyromallis ✦ Bruni
„I am just a Cute salamander. Can we be friends?”
Kedves Spyro!
Figyelem! Rendhagyó elfogadó!
Bármilyen karakter is kerül a kezedbe, abból mindig sikerül kihoznod a maximumot. És nézd csak meg mit alkottál, egy Csodát. Komolyan csak ámulok, nem elég, hogy milyen részletességekbe mentél, de ha csak ránéz az ember az ET-re akkor igen, látszik, hogy volt benne munka. (Hiszen nem is meglepő, rólad van szó, Kedves! ) Jó kezekbe került a karakter az nem vitás.
Kristoff kapcsán felnevettem, mikor azt a részt olvastam. Ennyire látszott a fiamon, hogy odáig van Annáért meg vissza? Ehhh… akkor nem jól leplezte, ha már egy kis gyíkocska is kiszúrta. Ezen még dolgoznia kell, de akár ez adhat egy játékra is ötletet. Majd kitaláljuk.
Ami kifejezetten tetszett, ha csak annyit mondok, hogy Frozen Strawberry Daiquiri! Szerintem nem is kell mást mondanom.
És persze így a végére még meg kell említeni Nokkot is. Vele mi a terved? Hogyan próbálod majd betörni, ahogyan Te fogalmaztál? Nem kell válaszolnod, egy biztos, hogy követni fogom a játékaid és majd ott kiderül.
Szuper fantasztikus lappal érkeztél, úgyhogy szokásosan foglald le szépen a pofit, és utána vár is a játéktér. Üdv Közöttünk.