I am afraid of what I'm risking if I follow you Into the unknown
Fata Morgana mágiája
jelenleg aktív
„– Hercegnő! Mi történik? Mi ez a varázslat? – Ez egy átok, léteznie sem volna szabad, nem tudom, hogy a nővéreim miféle sötét praktikákat használtak, hogy létrehozzák, de már késő bármit is tenni. – Mi fog történni? – Egy másik világban fogunk felébredni. Mi és mindenki, akit elér az átok. Jól figyelj, Tücsök! Nem fogunk emlékezni arra, kik vagyunk, de ha előbb térnek vissza az emlékeid, mint az enyémek, el kell mondanod, ki vagyok! Tudnom kell! Nem bízok a testvéreimben, többé senkiben, csak benned! – Dehát...! Nem volt időm tiltakozni, kérdezősködni vagy tovább értetlenkedni, mert a pulzálás következő hulláma elérte a hercegnőt. Solana köddé vált, a következő hullámban pedig Notus és Boreas is, Calypsoval együtt. A falhoz hátráltam, de a harmadik hullám engem is elért. Mintha elfújták volna a gyertyát, a gondolataim, a félelmeim, az álmaim, a céljaim... minden eltűnt, eltűntem én is, egy teljes pillanatra megszűntem létezni, majd egy új világban ébredtem valaki másként.” – Részlet a Tücsök Tihamér történetéből
Fata Morgana
határa
Számos és számtalan
karakter állás
Csillámport szórunk
a hőseinkre
Jelenleg 87 felhasználó van itt :: 0 regisztrált, 0 rejtett és 87 vendég :: 3 Bots
Nincs
A legtöbb felhasználó (117 fő) 2021-02-23, 20:50-kor volt itt.
A nővéremmel lenne találkozóm, de Dolores valamiért késik. Nem tudom eldönteni, hogy mamá fogta-e be valami munkára, vagy a pasija tartja fel, viszont már harmadjára csekkolom a mobilomat, hogy egyáltalán küldött-e valamilyen üzenetet. Nyilvánvalóan nem érkezik semmilyen értesítést, pedig már kerek öt perce itt várok rá! Bezzeg, ha én késnék, akkor lekapnának a tízkörmömről, vagy legalább is összeborzolná a hajamat, belekönyökölve a vesémbe, vagy valami hasonló, más, kedves tesós megmozdulást tenne. Amióta találkoztam a nővéremmel és anyával azóta egy kicsit kiegyensúlyozottabb vagyok, de ez nem jelenti azt, hogy továbbra is készenállok találkozni mindenkivel a családból. Tío Brunóval például fogalmam sincs, hogy mit kezdhetnék, ugyanis a frászt hozza rám a patkányaival, ahogy Mirabel energiáihoz sem készültem fel lélekben. Előbb szeretnék újra megismerni a saját szüleimet és a testvéremet, utána kész vagyok csatlakozni a Madrigal családhoz. - Aj, Dolores – dobolok az asztalon egy ingerült szusszantás kíséretében, ahogy a tekintetemet a bejáratra szegezem, de bármennyire is fixírozom az ajtókilincset nem történik semmi azonkívül, hogy belesajdul a fejem. - ¿Dónde demonios estás? – dünnyögöm az orrom alatt, ahogy a telefonom kijelzőjét nyomkodva kikeresem a legutóbbi üzenetváltásunkat. Írni akarok neki, hogy akkor elé menjek-e, napoljuk-e el a találkozót, vagy mi legyen, mert nem szeretnék itt ücsörögni, mint valami felszarvazott kretén, akit a randipartnere lógva hagyott. És még csak nem is egy szemrevaló személy koptatna le, csupán a testvéremet elnyelte a föld. Rányomok az üzenetküldése gombra, és kicsusszanok az asztal mögül. Nem fogok feleslegesen várakozni, ha Dolores nem jön, akkor teszek egy kört a városban, mert ötletem sincs mivel foglalhatnám el magamat. Az ő kedvéért tettem szabaddá a délutánomat, most pedig riasztónak túl sok idővel rendelkezem. Összehúzom magamon a kabátom cipzárját, amikor a szemem sarkából kiszúrok egy szomorúnak tűnő lányt. Legalább is, eléggé úgy tűnik, mint akit lógva hagytak – így sorstársként együtt érzek vele. Vajon miért ennyire szomorú? A homlokomat ráncolva méregetem, majd megvonom a vállamat, hogy nem az én dolgom, mégis, amikor indulni készülnék, a bennem élő Madrigal megállít. Me odio a mí mismo. Utálom magamat ilyenkor. Megdörzsölöm az orromat, ahogy felmérem a terepet, majd irányt váltva a kijárat helyett a mosdók felé indulok meg. Nem szeretem, ha valaki lehangolt a közelemben, és a mai napig vallom, hogy egy kis kedvességbe még senki nem pusztul bele. Menetközben kiszúrom az egyik pincért, ahogy felvesz egy rendelést, innentől kezdve pedig pillanatok alatt összeáll a zseniális tervem. A mosdóba érve addig várok, amíg a bent tartózkodó fickó fel nem szívódik, majd az egyik fülkébe zárkózok. Lehunyom a szemeimet, felidézem magam előtt a pincér cingár alakját, a ruhájának a gyűrődéseit, hogy a képességemet használva felvegyem az alakját. Még mindig fájdalmat okoz. Kicsordul a könnyem, de az én kínom elenyészővé válik, ha tudom, másnak a napját aranyozhatom be. Megtörlöm a szememet, majd kilépek a fülkéből. Egy pillanatra megállok a szemben lévő kicsit poros tükör előtt, hogy megbarátkozzak a tükörképemmel, aztán a konyha felé veszem az irányt. A pincér még mindig nekem háttal állva foglalatoskodik, amikor én beslisszanok a nyitott ajtón. Odabent nagy a sürgés-forgás, az ínycsiklandozó illatoktól pedig igazán megéhezek, de igyekszem ügyet sem vetni a korgó gyomromra, helyette elcseszem az egyik süteménnyel teli tányért. Mint mondtam, mindenki annyira nyüzsög, hogy ügyet sem vetnek rám, ahogy a pincérük képében elemelem az édességet. A srác lépteinek a ritmusát megszokva, igazi pincérhez méltóan érkezem meg a lány asztala elé, és meggyőző mosollyal helyezem elé az édességet. - A ház ajándéka – fűzöm hozzá magyarázatképp, de még mielőtt ellenkezni kezdene, hogy ő nem ezt rendelte, vagy más megjegyzést tenne, gyorsan hozzáteszem: - Akad valami, amit még tehetek érted? Szeretném megkérdezni, hogy miért ilyen kedvetlen, de azt hiszem, a kérdésem ezt is magában foglalja, még akkor is, ha közel sem olyan nyílt, mint amilyennek szánom. Nem zavartatom magam egyébként, zsebre csúsztatom a kezeimet várakozás közben, mert nagyon szívesen elcsenek bármi mást is, ha ez felvidítja. Nekem példának nem szokásom nemet mondani egy ingyen ebédre, ezt nálam jobban csak a nővérem tudja.