I am afraid of what I'm risking if I follow you Into the unknown
Fata Morgana mágiája
jelenleg aktív
„– Hercegnő! Mi történik? Mi ez a varázslat? – Ez egy átok, léteznie sem volna szabad, nem tudom, hogy a nővéreim miféle sötét praktikákat használtak, hogy létrehozzák, de már késő bármit is tenni. – Mi fog történni? – Egy másik világban fogunk felébredni. Mi és mindenki, akit elér az átok. Jól figyelj, Tücsök! Nem fogunk emlékezni arra, kik vagyunk, de ha előbb térnek vissza az emlékeid, mint az enyémek, el kell mondanod, ki vagyok! Tudnom kell! Nem bízok a testvéreimben, többé senkiben, csak benned! – Dehát...! Nem volt időm tiltakozni, kérdezősködni vagy tovább értetlenkedni, mert a pulzálás következő hulláma elérte a hercegnőt. Solana köddé vált, a következő hullámban pedig Notus és Boreas is, Calypsoval együtt. A falhoz hátráltam, de a harmadik hullám engem is elért. Mintha elfújták volna a gyertyát, a gondolataim, a félelmeim, az álmaim, a céljaim... minden eltűnt, eltűntem én is, egy teljes pillanatra megszűntem létezni, majd egy új világban ébredtem valaki másként.” – Részlet a Tücsök Tihamér történetéből
Fata Morgana
határa
Számos és számtalan
karakter állás
Csillámport szórunk
a hőseinkre
Jelenleg 62 felhasználó van itt :: 0 regisztrált, 0 rejtett és 62 vendég :: 3 Bots
Nincs
A legtöbb felhasználó (117 fő) 2021-02-23, 20:50-kor volt itt.
Hozzá hasonlóan én is a műhelyek egyikének rejtekében töltök el néha éjszakákat, ám még én is tudom, hogy amit ő csinál, az messze nem egészséges. Nekem még megmaradtak a felrajzolt határvonalak, bár azok is halványodni látszottak az újabb felfedezésemmel kapcsolatban. A barátaimnak szükségük van a támogatásra, s az ő érdekükben félredobok mindent, ami akadályozhat célom elérésében. Ami a munkaerőt illeti, sosem mélyedtem el az alkalmazottak kiválasztásában vagy abban, milyen háttértörténettel bírnak. Amíg teljesítették a feladatukat és nem csepegtettek ki terveket a külvilágba, addig én sem vettem igénybe súlyosabb eszközöket. De most először úgy érzem, hogy ha jobban beleásnám magam az ő világukba, talán több teher is lekerülne Okiról. - Ez a beszéd, kölyök. - mosolygok rá elismerően, jelezve, hogy méltányolom a törekvését. Most először vélem felfedezni benne egykori énjének apró szikráját, mégha nem is teljesen önmaga a pillanatban. - Nem lenne rossz, könnyen beépíthetjük a ruha szerkezetébe. Kisebb alkatrészekkel kell majd dolgoznunk, esetleg egy chipre feltöltött mechanizmussal lerövidíthetjük az időt. Futtatnunk kell majd teszteket, újra és újra a biztonság érdekében, ha ez neked sem probléma először a rendszerrel kellene kezdenünk. Persze csak ha akarod az ő ötletét használni. - észreveszem magamat, hogy túlságosan is belelendültem a tervezésbe, azt pedig nem vettem figyelembe, hogy esetleg a párhuzam a mi munkák és a bátyjáé között mekkora sebet is téphet fel valójában. - Sajnálom, Oki… Kezdjük inkább a nulláról? - ajánlom fel. Sosem voltam jó partner nehéz mentális pillanatokban, főként azért sem, mert én sem voltam teljesen a toppon. Az én életem is kezdett felfordulni az éjjelente gyötrő rémálmoktól. De ami a legjobban zavart, az az, hogy Oki legrosszabb pillanatában sem tudtam a neki megfelelő támaszt nyújtani. Mint ahogyan most sem… A csípős szavaim szinte ösztönösen buknak ki belőlem, rontva az amúgy is kellemetlen szituáción. - Azt hogy végre közölj velem dolgokat. Velünk. Semmit sem tudunk rólad. Egy vadidegen perszóna meg egyetlen lépéssel át tudja törni a burkodat? Valami itt nagyon nem frankó… - sértett hanggal dőlök hátra a székemben, s össze is fonom karjaimat magam előtt, míg a korábban bekapott epres rágót ismét előszedem, hogy az ingerültségem csillapításaként rághassak rajta párat. Túlléptem a határt, ez kétségtelen, de már most több érzelmet és szót sikerült belőle kirángatnom, mint bármikor a bátyja halála óta. Félsiker, mégis keserű ízt hagy a számban. Szavai fájnak, de nem rökönyödök meg. Buborékot fújok a rágómból, majd elharapom azt. Én csak téged akarlak óvni… Aggódok érted, mint a barátod. De ahogy látom a tanácsom, kioktatásom és számonkérésem mellett a barátságomra sincs szükséged. Ezeket mondanám neki, ha nem akarnám még jobban felkavarni az érzéseit. A forgószékben helyezkedve inkább felteszem lábaimat az asztalra, majd ismét a kijelzőre meredek, elemezve az eddig összeszedett ötlethalmazt. A kérdésére nem válaszolok, csak hagyom, hogy önszántából tekintsen vissza a képernyőjére és kezdjen el foglalkozni a ruha mechanikájával és anyagával. Megsértett a szavaival, de nem akarom, hogy emiatt még nagyobb káoszt kavarjak az amúgy is züllött fejében.
- Nem is vártam mást. - manapság nem lehet panasz arra, hogy mennyit dolgozok, hiszen majdnem minden napomat hamarabb kezdem, mint mások, ezzel párhuzamosan pedig később is zárom. Aki szerint a túlóra egészségtelen, és nem vall túl jó munkamorálra, hiszen csökken miatta a produktivitás, azoknak a mélyen tisztelt és magasra becsült tudatlanoknak a jelenlévő összes szeretettel üzenem: kapják be! Valószínűleg soha nem dolgoztak még cégvezetőként, és ezzel a hozzáállással aligha fognak ilyet tenni a jövőben. Az, hogy valaki nem tölti minden szabad percét a munkahelyén, természetesen nem probléma, és nem rúgtam még ki senkit pusztán amiatt, amiért betartotta a munkaidejét, és ez számára elégnek bizonyult. Ugyanakkor nem szabad elfelejteni, hogy csak egy bizonyos szintig jár stabil, kiszámítható alapbér. Ha valaki szorgalmas, könnyedén meg is duplázhatja nálunk a fizetését, amennyiben a projektek során erre rászolgál. A teljesítmény alapján meghatározott juttatásaink legalább annyira kecsegtetők, mint a cégnél potenciálisan elérhető hírnév, a releváns referencia, az önmegvalósítási lehetőség, és még számos egyéb, főként kényelmi funkciókban meghatározott engedmény és bónusz. Elég egyértelműen mi vagyunk az egyik legjobb lehetőség a fiatal feltalálók számára, akik nem szeretnének éhen halni Stormreach egyik eldugott zugában. - A többiek elég elfoglaltak manapság, kétlem, hogy be tudnának minket is szúrni a napi teendőik közé. Ketten bőven elegek leszünk. Ahogy észrevettem, neked sem lesz probléma a hajnalokig való virrasztás, úgyhogy le tudunk majd faragni a kitűzött dátumból is. – visszaterelem a gondolataimat, és Nanára emelem a tekintetem. Néha, tényleg csak nagyon ritkán azt érzem, hogy jobb lenne elfelejteni a testvéremet. Úgy tenni, mint aki soha nem is létezett, és csak élni boldogan, dolgozni a barátaimmal, és nem lelombozni őket úton-útfélen. Valahol már én is unom ezt az egészet, de egyszerűen nem tudok kitörni ebből a nyomott hangulatból. - Mindig jó párost alkottunk, ketten is profi munkát adunk majd ki a kezünkből. – próbálok kicsit lelkesebben és lelkesítően beszélni, de a régi énem töredékének a szintjét sikerül csak prezentálnom. Implementációban sokat fejlődtem, hangulatokban már sokkal kevésbé, ott inkább megfogyatkozott a színpaletta. - Előbb össze kéne gyűjtenünk minden tényezőt, ami veszélyes lehet a ruhára. Víz alatti tűrőképesség, légzőmechanika, ellenállóság. Ha nagyobb sebességi fokozatokban gondolkozunk, nem árt, ha az anyag minőségét is leteszteljük, mielőtt az extrém súrlódási erőnek hála fáklyákká gyulladnak a terepen. - Amíg munkatársam ötletel, addig én a mappánkon belül létrehozom a szokásos statisztikákat, amelyeket minden projekt során vezetünk. Haladási napló, KPI-ok és még megannyi érdekesség. Szerencsére ezeket nem nekem kellett kitalálnom. Sokkal hamarabb lépek a tettek – esetünkben a kutatás – mezejére, minthogy egy monitor mögül dolgozzak egész nap. Meghagyom ezt az informatikussoknak és más irodistáknak. - Jó ötlet, de talán érdemes szétbontani nagyobb kategóriákra. Egy bevetés során ezek alapján számolnunk kell természetes külső tényezőkkel, illetve belsőkkel is, ám az leginkább a rugalmasságra és a légáteresztésre vonatkozik. Ezen kívül figyelembe kell vennünk azt, hogyan is tudnánk kiküszöbölni, hogy valaki szabotálja a rendszert. Esetleg egy intelligens állapotfelmérő rendszer, ami bizonyos mértékű veszély mellett… - megtorpanok egy pillanatra. Egyrészt elfog a hányinger még annak a gondolatára is, hogy a bátyám rendszerét lenne érdemes használni. Másrészt a barátom szavai sem nyugtatnak meg kifejezetten. - Apropó. Megkérdezhetnéd a barátnődet, hogy akar-e modellt állni a méretezéshez. – elengedem kezemmel a laptopot, és hátradőlök a székben. Ezt most érdemes lenne talán tisztázni. - A barát mim? Tulajdonképpen mit vársz tőlem, mit reagáljak erre? – szemöldököm magasra szalad homlokomon. Tisztában vagyok vele, hogy kiről beszél, de ad1: semmi köze nincs hozzá, hogy kivel találkozok munkaidőn kívül; ad2: mégcsak nem is a barátnőm. Kétségtelenül szép lányról van szó, ezt nem tagadom, és igen, talán érzek is iránta némi rajongást, plátói szerelmet, de ez nem változtat a tényeken. Jelenleg alkalmatlan vagyok egy kapcsolatra. Legalábbis egy kémmel, aki kalandból megbízásba, onnan pedig valami éjszakai bárba tér át szintén egy megbízás miatt, mindenképp. – Megköszönném, ha nem úgy kezelnél, mint a motorodat. Tudod, nekem nincs szükségem arra, hogy gázt adj, füstölög a fejem anélkül is. Nem kell a kioktatásod, a számonkérésed, sem pedig a tanácsod. Tulajdonképpen csak a munka és a barátságunk miatt tűrtem ezt eddig, de én nem… - elharapom a mondatot. Nem is tudom, hogy mit akarok. Észre sem vettem, hogy idő közben felemeltem a hangomat, és sokkal határozottabb pózt vettem fel. Amikor eszmélek, próbálom gyorsan rendezni a soraimat, de kipirult arcom elárulja, hogy nem vagyok túl nyugodt. - Visszatérhetünk a munkához?
Sosem voltam túl jó társaság, ha a helyzet feszkósabbnak bizonyult a kelleténél. Oki esetében pedig végképp nem tudtam miként kezelni ezt a keserű gyászt, mely azóta is szüntelenül árad belőle minden adandó pillanatban. Sajnálom őt. Sajnálom, amiért ez a rengeteg tényező elmart minket egymástól, holott csak még összetartóbbá kellett volna tennie a csapatot. Mézvirág adott pár tanácsot ugyan a fiúval kapcsolatban, én viszont nem tudom miként tudnám hasznosítani ezeket a módszereket. Gondolataim tovább időznek Jerry kémének egyike körül, némileg azon részletekbe süllyedve, hogy talán ő boldogabbá teszi Oki-t. Ám ez mind szubjektív, ugyanis nem szívlelem a nőszemélyt egy parányit sem. Nem hiszem, hogy Okinak ő rá lenne a legnagyobb szüksége. Mi miért ne lennénk elegek?! Savanyú fintorral figyelem, ahogy kerüli a jelenlétemet szemeivel. Nem mintha könnyebb dolgom lenne látni a sápadt arcát és álmatlan tekintetét, de mégiscsak jobban esne, ha legalább emberszámba venne egy kicsit. - Nem is vártam mást. - engedem meg magamnak, hogy tovább feszítsem az amúgy is pattanni készülő húrt. Nem tudok segíteni az ösztönökön, de azért vetek felé egy bocsánatkérő félmosolyt, már ha felém siklik egyszer a tekintete. Tabletemet elővéve felnyitom azt a mappát, melybe leírtam a projekttel kapcsolatos ötleteimet. Bár minél tovább vezetem végig ujjbegyemet a pontokon, annál hamarabb jövök rá, hogy Oki technikáját aligha vettem számításba. Mindig is tudtam milyen területeket érint a munkája, de mostanság még ezt sem tudom százszázalékosnak kimondani. Mégsem ismerem őt annyira, mint hittem. Egy változás az életben, s mintha minden kifordulna a megszokott kerékvágásból. - A többiek elég elfoglaltak manapság, kétlem, hogy be tudnának minket is szúrni a napi teendőik közé. Ketten bőven elegek leszünk. Ahogy észrevettem, neked sem lesz probléma a hajnalokig való virrasztás, úgyhogy le tudunk majd faragni a kitűzött dátumból is. - jegyzem meg, miközben tabletemet kitámasztom magam előtt az asztalon, s kezembe veszem a hozzá társuló tollat is. Észreveszem, hogy most először pillant felém, de mindezt csak egy másodpercig látom a szemem sarkából. A pillanat hamar eltűnhet, én pedig könnyen lecsúszok a részletekről. Felnyitom az általa megosztott mappát, majd felhúzom lábaimat magam alá, s törökülésbe helyezkedek a forgószékben. - Előbb össze kéne gyűjtenünk minden tényezőt, ami veszélyes lehet a ruhára. Víz alatti tűrőképesség, légzőmechanika, ellenállóság. Ha nagyobb sebességi fokozatokban gondolkozunk, nem árt, ha az anyag minőségét is leteszteljük, mielőtt az extrém súrlódási erőnek hála fáklyákká gyulladnak a terepen. - pördítem meg ujjaim között tollamat, aztán le is körmölöm az előbb említett pontokat. - Apropó. Megkérdezhetnéd a barátnődet, hogy akar-e modellt állni a méretezéshez. - kissé flegmább hanglejtéssel teszem hozzá az utóbbit. Nem pillantok fel a kijelzőmtől, csak tovább meredek a betűkre, mintha valami nagy rejtelmesség bújna a fehér alapon fekete szavak mögött. Ki tudja, talán ha belevonom azt a személyt, aki elő tud rántani belőle valami más hangulatot is az unalmas morcon kívül, akkor élek a lehetőséggel. Persze arról ne is álmodjanak, hogy kettesben hagyom őket, ha a helyzet úgy hozza. Az én felügyeletem alatt biztosan nem lesz lehetőségük jobban "kirúgni a hámból".
Mondják, hogy a munka nemesít, ugyanakkor feleslegesen áltatjuk magunkat, ha ezt tényleg komolyan is vesszük. Esetleg gazdagít, öregbíti a hírneved, de a lelkeden nem edz annyit, mint azt sokan gondolják. Persze, szép erény a kitartás, de valóban minden szituációban pozitív felhangot kell neki adni? Ugyan, minden jó tulajdonságnak megvan a maga árnyoldala. Aki kedves, azt sokszor megvádolják azzal, hogy naiv amiért nem ismeri fel, hogy így mindenki ki fogja majd használni. Aki bátor, az egyértelműen vakmerő lesz, mintha csak tromfolni kellene ebben az életben. A munka nem nemesít, csak eltereli a gondolataimat. A munka csak arra képes jelen állapotomban, hogy lekössem valami hasznossal az energiámat, amelyet a gyászba ölnék. A munkaidő ugyan kilenckor kezdődik, én már fél nyolckor beértem az irodába. Mostanság szeretem reggelente átnézni, hogyan is haladnak a különböző projektek, miben tudok esetleg segíteni a többieknek, vagy mi az, amiről át lehet csoportosítani az embereket más gyártósorra. Jelenleg azonban semmin nem kell változtatni, ezért gyorsan áttérek az e-mailjeimre. Itt viszont már vár egy kis érdekesség. Pár hónappal ezelőtt ugráltam volna örömömben, most azonban csak megnyitottam a fájlokat, amiket Jerry átküldött. Érdekes ötlet, és természetesen meg is tudjuk oldani, csak... Nem sok kedvem van társaságban dolgozni. Amikor másoknak segítek a munkában, azt is az éj leple alatt teszem, hogy minél kevesebb emberrel kelljen interakcióba lépnem. Pont végzek, és elkezdem összepakolni a dolgaimat, hogy elinduljak a tárgyalóval egybekötött műhelylabor felé, amikor az órám egy értesítést jelez. Mindent megnézek, ezért egyből megnyitom a social mediát. Utólag belegondolva hiba volt ezt tenni, hiszen egy emléket jelzett nem mással, mint a testvéremmel. A képsort egy bemutatónk előtt készítettük pár évvel ezelőtt. Eddig sem volt az arcomon mosoly, de most egy kicsit elsötétül a tekintetem és homályosabbá válik. Gyorsan kilépek és lezárom az órámat, amely szerint öt perc múlva kezdődik a munkaidő. Igyekszem elhessegetni a feltörő emlékképeket miközben a tárgyaló felé sietek, és pontosan akkor lépem át a küszöböt, amikor az órám egy rezgéssel jelzi: kilenc óra van. - Késtél. - Hát hogyne... mi sem lenne szebb köszöntés, mint ez. - Jól vagy? - ez meg még annyira sem kell, mint az epés megjegyzések. Szép napunk lesz ma. - Majd ledolgozom azt a két másodpercet. - nem nézek Nanára, csak leülök vele szembe, valamint lerakom az asztalra a laptopomat és a jegyzetfüzetemet. Bármennyire mi vagyunk a technológia fellegvára a környéken, a régi berögződéseket nehéz levetkőzni. Szeretek füzetben firkálni, könnyebben megjön tőle az ihlet. - Elolvastál mindent, amit Jerry átküldött? A-tól Z-ig? - legszívesebben válaszra sem méltatnám, csak egy lesújtó pillantással jutalmaznám ezt a fantasztikus kérdést, de nem szabad hagynom, hogy a pár perccel ezelőtti sötét gondolataim átvegyék az uralmat az elmém és a lelkem fölött. Még csak nem is biztos, hogy az arcomról sikerült eltüntetnem a bánat sötét jeleit. - Ami azt illeti, többször is. - töltök magamnak szénszavas vizet az asztal közepén álló tálcáról, és csak utána folytatom. - Jerry skiccelt tervrajza és a leírása alapján szerinted be kell vonnunk mást is a tervezésbe? - nem gondolnám, hogy ketten együtt ne tudnánk megoldani, azonban ha úgy érzi, hogy ez neki sok, akkor nyilvánvalóan mindenkinek előnyösebb bővíteni a kört. Ugyanakkor azt is fontos szem előtt tartani, hogy mindezt a WOOHP-nak készítjük, és nem szerencsés a szükségesnél több embernek információkat kiadni erről. Nana és én szoktuk intézni ezeket, a többieknek is megvan a saját maguk területe. Most nézek először a lányra, és ha már ő rendezi a testtartását, addig én létrehozok egy új mappát a projektnek, és megosztom vele, hogy tudjunk egyszerre dolgozni, és könnyen tudjunk lapozgatni a bizonyára sok terv között, amelyek el fognak készülni ehhez a találmányhoz. Jerry mindig meg tud lepni valamivel...
Unottan ülök az üres konferenciatermeink egyikében, miközben ide-oda ringatom magam a forgószékben. A ma reggel egy különösen érdekes e-maillel kezdődött. Mondhatni kiszámíthatatlan, derült égből villámcsapás levél, amit ha akarnék se tudnék visszautasítani. Tekintve, hogy Jerry már az ősidők óta vásárolja fel a legfejlettebb technológiával rendelkező kütyüket, ezáltal szinte milliókat fektet bele a cégünk működésébe. A nemleges válasz tehát elfogadhatatlan nagy balszerencsémre. A kérésével nem is lenne probléma, egyedül is megépítem neki azt a luxusszerkót. Itt azzal van a probléma miként akarja. Oki technikáját szeretné vegyíteni az enyémmel, amivel még mindig nem lenne annyira nagy gáz, ha a fiú nem lenne ennyire...búskomor. Mindannyian tudjuk mennyire nehéz időszakon esik túl, de manapság már a barátságunk kárára megy az egész dráma. Ha pedig segíteni szeretnénk...nos, az sem a legegyszerűbb megközelítés. Szinte érinthetetlenné vált, amióta ez a tragédia sújtotta. Most is késik vagy csak én érkeztem túl korán, de ahogy az óra kattog, úgy feszülnek az idegszálaim is. Az üvegfalakon keresztül viszont látom emberünket a holmijaival menetelni. - Késtél. - szólalok fel, amint átlépi a küszöböt. - Jól vagy? - teszem hozzá valamennyivel lágyabb hangnemben, ha már a nyitásom nem volt a legkedvesebb felé. Érzem a feszültséget, miután belép a terembe, így csak vetek rá még egy utolsó pillantást, nyugtázva, hogy megérkezett és nem áll módomban tovább sajtolni a keserű témaköröket. - Elolvastál mindent, amit Jerry átküldött? A-tól Z-ig? - ellenőrzöm le a biztonság kedvéért. Akár tekintheti ezt afféle tesztnek is, hiszen ha figyelt bizonyára tisztában van a részletekkel. Az a gépszerkó pedig nem fog magától elkészülni, sajnos szükségünk van mindkettőnk tudására hozzá. Ameddig várakozok arra, hogy ki tudjon bökni pár szót, eltűnődök azon is mikor találkozhatott Britneyvel legutóbb. A múltkori "titkos" találkájuk óta nagy ívben kerültem azt a műhely részt, így nem tudok arról nyilatkozni, hogy láttam volna e valami újdonságot. Némileg aggódva meredek fel rá, mintha már tekintetemmel faggatnám ki a WOOHP ügynökével való kapcsolatáról. Nem is értem miért érzem ezt a hatalmas gombócot a torkomban valahányszor beugranak azok az emlékképek. A gyomrom is némileg görcsbe rándul, így feljebb ülök a széken, hogy javítsak egy keveset a testtartásomon. A keserű, kíváncsi gondolatokat pedig ismét elsüllyesztem mélyre, oda, ahová a tükörképemet is száműztem.